Antichrist
Traducerea și adaptarea:
Alex C - www.titrări.ro Xander - www.niftyteam.ro
Prolog
Capitolul unu: Suferință
Cum te simți?
Parcă am vorbit deja despre asta.
Ieri am vorbit.
Azi e marți.
De când sunt aici?
O lună.
De ce ești atât de trist?
Wayne spune că suferința mea e atipică.
Da.
Am vorbit cu Wayne.
Cred că-ți dă mult prea multe medicamente.
Încetează, te rog.
Trebuie să crezi că poate unii sunt mai deștepți decât tine.
Abia a terminat medicina, nu știe ce face.
Am tratat de 10 ori mai mulți pacienți decât el.
Dar tu nu ești doctor.
Nu, nu sunt...
Și sunt mândru că n-am ajuns ca el.
Nimic...
... nu e atipic la suferința ta.
A fost vina mea.
Dar eu?
Și eu am fost acolo.
Puteam să-l opresc.
Nu.
Tu nu știai că
în ultima vreme a început să se trezească.
Eu știam că uneori
se trezea
și pleca târâș din pat.
Și se plimba.
Chiar dacă el ar fi trebuit să doarmă.
Putea să-și deschidă portița.
El...
S-a trezit...
Și...
Era derutat.
Dr. Wayne spunea că mă vrei acasă.
Nu puteai s-o lași baltă...
A trebuit să te bagi.
Locul ăsta nu te va ajuta cu nimic.
Dimpotrivă.
Suferința...
Nu e o boală.
E o reacție naturală și normală.
N-ai cum s-o înlături. Nu trebuie.
Wayne știe că ești terapeut.
A spus că n-ar trebui să-ți tratezi membrii familiei.
În principiu, sunt de acord, dar...
Dar tu ești mai deștept,
nu-i așa?
Te iubesc.
Nimic nu doare mai mult decât să vezi persoana iubită
supusă greșelilor și erorilor.
Niciun terapeut nu te poate cunoaște mai mult decât mine.
- Doare! - Știu.
N-ai cum să eviți asta.
Vreau și eu să mor.
Nu te las să faci așa ceva.
Și tot așa va fi?
Nu.
Se va schimba.
Va deveni mai rău?
Da.
Întotdeauna ai fost distant față de mine și Nick.
Dacă stau să mă gândesc,
foarte distant.
Bine...
Îmi poți da câteva exemple?
Ce naiba, nu-i atât de greu de înțeles.
De exemplu, vara trecută.
Ai fost groaznic de distant.
Ca părinte
și ca soț.
Așa a fost ultima vară a lui Nick.
Pe care tu ai ratat-o.
Păcat...
Niciodată n-am fost suficient de interesantă pentru tine.
Până acum.
Când îți sunt pacient.
Poate că n-ar trebui să vorbesc despre asta.
Poți vorbi despre orice.
Ție nu-ți păsa dacă copilul tău era viu sau mort.
Pun pariu că ai o grămadă de replici terapeute pentru asta.
Nu?
De fapt...
A fost doar
ca să-ți fac pe plac.
Voiai liniște ca să poți să scrii.
Poate că a fost neintenționat.
Eu am înțeles
că voiai să fii singură când scrii.
Că tu și Nick veți merge singuri în Eden.
Doar voi.
Așa ți-ai fi putut termina proiectul.
Dar n-am făcut-o.
Nu?
Vezi?
Nici măcar n-ai știut.
De ce te-ai dat bătută? Tu nu ești așa.
Proiectul părea
prea puțin important.
Cum spuneai și tu când îți vorbeam despre subiect.
"Superficial."
Niciodată n-am spus că subiectul e superficial.
Poate nu te-ai exprimat așa, dar asta era ideea.
Și dintr-o dată, era superficial.
Sau chiar mai rău, un fel de minciună.
Înțeleg.
Nu, nu înțelegi.
Înțelegi multe lucruri.
Dar asta nu.
Trage aer când ajung la cinci.
Calm, calm.
Ia-te după mine.
Fă ca mine. Trage deodată cu mine.
Inhalează.
Când ajung la cinci.
Inhalează.
Fii atentă la mine.
Te voi învăța să respiri.
Trage aer...
2 ... 3 ...
4, 5, ține...
2 ... 3 ...
4, 5, expiră...
E bine.
Imaginează-ți...
Imaginează-ți că sufli
pe păpădii.
Calmă, în liniște.
Da, așa e bine.
E bine.
E foarte bine.
Ți-am spus eu că se va schimba.
Încă suferi, dar ai trecut în altă fază.
Care fază?
Neliniște.
Neliniște...
Da.
Dar asta e ceva fizic.
E periculos.
Nu, nu e periculos.
Așa cum nici suferința nu a fost periculoasă.
Cea mai importantă parte a neliniștii
e fizică.
Amețeli,
gura uscată,
dificultăți în auz,
frisoane,
respiri greu,
puls ridicat,
amețeală
Ușurel.
Niciodată să nu ți-o tragi cu terapeutul.
Oricât de mult i-ar plăcea terapeutului.
Știu că te distrage,
dar nu e bine pentru noi.
Respiră.
Ține...
Expiră.
Mă iubești?
Da.
Atunci, ajută-mă.
Asta fac.
Expunere.
Numai asta funcționează cu adevărat.
Restul sunt...
pălăvrăgeli.
Trebuie să ai curajul să nu fugi de amenințare.
Atunci vei învăța că frica nu e periculoasă.
Hai să facem o listă cu lucrurile de care ți-e frică.
Prima va fi situația care te sperie cel mai mult.
Dar nu știu de ce mi-e frică.
Nu te grăbi.
Mă gândesc.
Bine.
Mă gândesc, dar...
Nu pot avea o frică nedefinită?
Nu, nu!
Așa nu se poate.
Am făcut cea mai mare prostie.
Dacă nu-mi poți spune
de ce ți-e frică...
Poate ar fi mai ușor să-mi spui
unde ți-e cel mai frică.
Unde te simți expusă?
Care ar fi cel mai rău loc?
În apartament?
Pe stradă?
La magazin?
În parc?
Când asculți pe cineva, poate?
În pădure.
În pădure?
E ciudat, pentru că
tu voiai mereu să mergem în pădure.
Ce te sperie în padure?
Toate.
Spune-mi ce crezi că s-ar întâmpla în pădure.
Ei?
E o pădure anume?
Eden.
Eden?
Ce-ai zice să punem
Grădina Eden în vârful piramidei?
Nu.
Nu chiar în vârf.
Nu.
Încetează!
- N-are nimic. - Îmi pare rău!
Poți începe cu așteptările tale.
Închide-ți ochii.
Simți scaunul de sub tine.
Simți că te scufunzi în el.
Te acoperă...
E plăcut.
Ceea ce simți e o căldură plăcută
și fericire.
Respiri adânc...
Regulat...
Acum...
Imaginează-ți că ești în Eden.
Imaginează-ți că ai ajuns prin pădure la Eden.
Spune-mi ce vezi.
Sunt la un pod.
E seară.
Abia se aud păsări.
Apa curge fără să scoată vreun sunet.
Aici, întunericul vine mai repede.
Iar eu îl pătrund.
Căprioarele se ascund
prin ferigi. Ca de obicei.
E greu să pășești pe acolo?
Nu.
Nu chiar.
De fapt, aproape că e bine.
Și printre copaci
pe o pantă
e vizuina unei vulpi.
Cum te simți acolo?
Nu-mi dau seama.
Ar trebui să fie ușor
să trec.
Dar totuși...
E ca și cum aș umbla prin noroi.
Trunchiul e gros.
Copacul mucegăiește încet.
Are o personalitate ciudată.
Întotdeauna am simțit asta.
Acum...
Unde ești, te duci spre cabană?
Da.
Merg pe cărare
prin iarba înaltă.
Să nu intri.
Nu intra.
Ai spus că afară te sperie ceva.
Uită-te în jur...
Nu.
Întinde-te pe iarbă.
Vrei să mă întind?
Întinde-te pe iarbă.
Pe toate plantele?
Da, întinde-te pe plante.
Ești întinsă?
Da.
Bine.
Cum sunt lucrurile din jurul tău?
Verzi.
Totul e foarte verde.
Bine.
Acum vei face ce-ți cer?
Da.
Ce vrei să fac?
Vreau...
să te topești în acel verde.
Să nu te opui.
Doar...
Fă-te verde.
Orice s-ar întâmpla, ai fost acolo. Ai reușit.
Lasă frica să vină, dacă vrea.
Ține minte.
Dacă mintea concepe ceva, atunci îl poate și realiza.
Ce s-a întâmplat?
Arde pământul.
Pământul nu arde.
Trebuie să mergem.
Vreau să mă întind.
Doar un minut.
Sigur.
Da, facem o pauză.
Capitolul doi: Durere (haosul domină)
N-ar trebui să continuăm?
Ba da.
Ar trebui.
Nu te lăsa.
Ține-o tot așa.
Știu că doare.
Stai... stai pe pod!
Sunt doar niște ghinde idioate.
Ce faci?
Eu...
Pregătesc un fel de exercițiu.
E... ca un...
E ca un joc.
M-ai păcălit ieri.
Fuga nu e de ajutor.
Trebuie să simți iarba.
Vreau să mergi de la piatra asta...
la piatra asta.
Pare înfricoșător, nu?
Ești gata?
Haide.
Te voi conduce.
Te voi lăsa pe prima piatră.
Rămâi conștientă.
Începem.
Pune piciorul jos. Te țin.
Te țin. Sunt lângă tine.
Nu pot face asta.
Ba da, poți.
Poți și o vei face.
La fel cum o voi face și eu,
vom merge împreună.
O vom face împreună, bine?
Acum...
În ordine. Respiră.
Coboară de pe piatră.
Și pășește pe iarbă.
Pune piciorul jos.
Vezi? Ai pățit ceva? Nu.
Continuă să respiri. Continuă... continuă să respiri.
Te țin.
Ne descurcăm de minune.
Ești bine? Continuă să respiri.
Cinci, cinci și cinci.
Aproape ai ajuns.
Te descurci de minune.
Cinci.
Am ajuns. Am ajuns.
Gata.
Ai reușit.
Ai învățat ceva.
Nu-i așa?
Te-ai descurcat de minune.
Îmi lipsește atât de tare...
Mi-a mai fost frică aici și înainte.
Da, e posibil.
Dar nu știam că e vorba de teamă.
A început să-mi fie frică, și am încetat să mai scriu.
Ce a fost diferit ultima dată?
Am auzit un sunet.
Nick?
Nick!
Nu l-ai auzit pe Nick plângând.
Se pare că nu.
Și pentru că ai avut parte de ceva ce nu puteai să explici într-un mod rațional,
ai plasat Edenul foarte sus în piramida ta.
Edenul a fost catalizatorul care ți-a declanșat teama.
Ai tras concluzii.
Și ai legat trauma emoțională cu acest loc.
Când te simți amenințată e normal să reacționezi.
Dacă pericolul ar fi real...
teama ți-ar salva viața.
Pentru că adrenalina te-ar ajuta să lupți sau să fugi.
Dar tu simți doar panică, nimic mai mult.
Țipătul nu a fost real.
Termină!
Calmează-te.
Nu treabuia să vii aici.
Ești incerdibil de arogant.
Dar s-ar putea să nu dureze.
Te-ai gândit la asta?
Stejarii cresc până ajung la câteva sute de ani.
Trebuie să producă un singur copac la câteva sute de ani.
Pentru a propaga specia.
Poate că ți se pare banal
dar a contat pentru mine să realizez asta când am fost aici cu Nick.
Ghindele cădeau și atunci pe acoperiș...
și continuau să cadă... și să cadă...
Și să moară... și să moară.
Apoi am înțeles că...
tot ce odată era frumos la Eden
probabil că era hidos.
Acum puteam să aud ce nu auzeam înainte.